Resincronizare: CODYBOSS1969
Leontina, ce se întâmplă?
Uite, e Isus! Unde se duc?
Privește! Începe să coboare!
Ce e cu statuia aia? Unde o duceți?
Ce?
Unde o duceți?
O duc la Papa
- Vrea numărul de telefon. - Nu!
Băiete, vino puțin!
Ascultă, ce au mâncat la masa 16?
Prințul a mâncat melci.
- Și ce-au băut? - Suave.
Cum? Scuzați-mă, am văzut eu. Au băut vin roșu.
- Ciao, Marcello! - Ciao, Pierone.
Deci melci și vin roșu Valpolicella. Bine, Julio, vreau să fac o fotografie.
Nu se poate!
De ce îi dai atâția bani? Dacă vrei informații, ți le dau eu!
Domnule director! Oprește-l pe fotograf!
- Dă-mi filmul! - Nu e nimic înăuntru!
Există dreptul de a-ți crea singur imaginea. Dacă nu știi, îți spun eu.
Îmi dai un foc?
- Ascultă puțin, istețule, vino aici. - Eu?
Cu tine vorbesc, da.
- Ce e? - Vreau să-ți vorbesc.
Bună seara. Ce mai faceți? Așadar...?
- Ia loc. - Nu e nici un scaun.
- Stai pe vine! - Scuzați-mă.
- Haimana! - De ce?
Fiindcă ești o haimana.
Știi ce-o să fac? O să te pleznesc!
Am dreptul să informez opinia publică. E meseria mea. Restul e publicitate.
Asta se cheamă publicitate? Nu știai că tipa aia e măritată?
Mă amestec eu în treburile tale?
- Tu nu ești ziarist. - Dacă și ăsta e ziarist
- Tu să taci! Fii atent, Marcello! - O să mă omori!
- A venit? - Nu, nu l-am văzut, domnișoară.
Când vine, spune-i că e un cretin! Dă-mi un whisky!
De ce nu închideți dugheana asta?
Bună seara, Maddalena. Ce mai faci? Ești singură?
- Vrei să dansezi? - Nu.
Bem o votcă?
Nu. Sunt întoarsă pe dos în seara asta. Plec.
- Să te însoțesc? - Nu Ba da...
- Uite-i și pe prietenii tăi. - Marcello, unde te duci?
- Domnișoară Maddalena! - Nu, vă rog să mă lăsați în seara asta!
S-a întors! E mai fotogenică decât o divă!
În fiecare seară aceeași poveste. Ăștia nu se plictisesc niciodată?
Paparazzo, ajunge!
Trebuie să te obișnuiești. Ești o persoană publică!
Marcello, unde mergeți?
Aș vrea să stau într-un oraș nou în care să nu mai cunosc pe nimeni.
Mie îmi place foarte mult Roma.
E un fel de junglă. Nepăsătoare, liniștită, unde te poți ascunde.
Și eu aș vrea să mă ascund, dar nu reușesc.
- Acum ce facem? - Ne plimbăm, stăm
- Roma! Ce plictiseală. Aș vrea o insulă. - Dacă o cumperi.
M-am gândit la asta. Dar oare m-aș duce acolo?
Necazul tău e că ai prea mulți bani.
Iar al tău e că nu ai destui.
Așa că iată-ne aici pe amândoi.
Ăsta nu e un necaz. Am rămas printre ceilalți
ca să fim nemulțumiți de noi înșine.
- Ce-ai pățit aici? - Nimic.
N-ar trebui să-ți faci atâtea griji.
Cu banii pe care-i ai, dacă o să cazi, tot în picioare o să cazi.
- Crezi asta? - Da.
Nu reușesc nici să mă țin pe picioare!
Ne-ar trebui o funcție vitală pe care eu n-o am ca să mergem cu capul sus.
Când fac dragoste apare această tensiune.
- Doar dragostea îm dă această forță. - Atunci, trăiască dragostea!
Annamaria, vino să vezi!
Aia nu e mașină, e apartament!
- Cine ești, Liliana? - Nu, nu sunt Liliana. Dar tu cine ești?
Bună seara.
- Bună seara. - Cu cine vorbești?
Cine e?
Liliana nu mai stă aici. A plecat la Milano.
Veniți la plimbare cu noi?
- Eu? - Da... Veniți!
O doamnă vrea să mă plimb cu ea. Să mă duc?
Hai să facem o plimbare cu fata asta.
Ce vrei să faci?
Nimic. O plimbare. Apoi o ducem acasă.
- O cunoști? - Nu.
Cel puțin nu cred.
Mă duc să mănânc. Te aștept acolo.
Stinge luminile, obsedatule!
Să ceri bani. Ăștia sunt mai bogați decât Onasis.
Vii odată cu noi?
Credeți că sunt obraznică dacă v-aș ruga să mă duceți acasă?
- Ce faci, tu nu vii? - Nu.
Stau destul de departe.
- Urcă în spate. Poți trece? - Da, da, mulțumesc.
- Stai bine? - Da, da.
- Ciao, Ninni! - Ciao, Annamaria.
- Unde locuiești? - Pe Cessati Spiriti.
- Mașina asta e a dumneavoastră? - Da.
- Tu i-ai cumpărat-o? - Tatăl ei.
Inimă de tată. Tatăl meu îmi dădea numai bătaie!
- Îl cunoști pe tata? - Da, mi l-ai prezentat odată.
Părinții tăi de unde sunt? Nu-mi mai amintesc
Din Cesena.
- Lângă mare? - Nu.
Ei cum te simți?
Cum mă simt Așa și așa.
Nu ți-a mers bine în seara asta?
Un nesimțit mi-a dat o mie de lire și un pachet de țigări Naționale.
- Cum era? Tânăr, bătrân? - Cine i-a văzut fața?
- Ai ieși cu o femeie ca asta? - Nu.
De ce? Nu e mai rea decât altele.
- Sau tu nu ieși cu astfel de femei? - Ba da, câteodată.
Ascultă, Gregory Peck... Aș vrea să mă lămuriți și pe mine.
Ce vreți să fac?
- N-ai spus că vrei să te ducem acasă? - Ba da.
Atunci te ducem acasă.
- De ce? Tu ce credeai? - Eu? Nimic, ce să cred?!
Încet, toată lumea doarme. Închide radioul!
Plecăm imediat, nu?
Cu cine locuiești? E cineva acasă?
- Ce spune doamna? - Dacă e cineva acasă.
Cine să fie? Am un văr, dar stă la Velletri.
Atunci ne servești cu o cafea?
Cu plăcere. Fac o cafea bună.
Să nu vă așteptați la un palat!
Vă conduc eu.
Cafeaua...
Fiți atenți la scară. Într-o seară, un domn...
E inundat! Fir-ar a naibii de treabă!
Așteptați o clipă.
"Inginerul!" Trebuia să repare O să ne prindă Crăciunul!
Îmi spăl toate păcatele!
La naiba!
O să vă pregătesc dormitorul.
Faceți-vă comozi și îndată vă fac cafeaua.
Nu știu la cine să mai apelez.
Am depus o cerere pe Via Giuseppe Verdi...
- Nu-ți face probleme. - Dar tot aici stau...
Să aprind plita, da?
Nu închizi ușa?
Vrei să faci dragoste aici?
Nu
Vă las cafeaua aici.
Nu te-ai înțeles cu ei înainte? Ce faci, ești nebună?
Ce voiai să fac, să-i dau afară? Sper să-mi dea ceva.
Ceva? Aici eu fac prețul!
- Ce sunt, soț și soție? - Da Soț și soție!
Ține. Și mulțumesc. Trebuie să dau înapoi?
Nu. Mergeți până la capăt, apoi la dreapta. Pot să vă dau un sărut?
- Mulțumesc. Și veniți oricând doriți! - Ciao.
Să nu mergeți cu viteză!
O, Doamne! Doamne!
Emma!
Emma! Emma! Emma, ce s-a întâmplat?
Răspunde-mi! Ce s-a întâmplat?
Ce-ai făcut? Ce-ai făcut, nefericito?
Emma!
Nu-i nimic. Stai liniștită! Te duc eu...
De ce? De ce ești atât de nesăbuită?
Pe cine vrei să distrugi? Pe mine?
Într-o bună zi am să te las să mori!
Emma... Răspunde! Acum gata
Emma, comoara mea...
Dragostea mea... Emma...
Repede!
Rubini... Tu ai adus-o pe femeia care s-a otrăvit?
Ascultă, Giannelli, fă-mi o favoare. Nu scrie nimic, te rog...
O să aibă destule probleme cu poliția.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Cine e? Cum o cheamă?
Ascultă, Giannelli, nu-ți pot spune nimic. Fă-mi un serviciu. Lasă-mă în pace.
- Domnule, puteți intra. - Da.
Emma!
Să n-o obosiți. Trebuie să se odihnească.
Peste câteva ore puteți s-o duceți acasă.
Duceți-vă la ofițerul de serviciu pentru procesul verbal. E obligatoriu.
Emma!
Emma, de ce-ai făcut asta? Spune-mi!
Ofițerul vă așteaptă.
Mă întorc imediat.
Așteptați aici, vine imediat.
- Soră, pot să folosesc telefonul? - Vă rog.
Veniți! Veniți jos!
Fac o singură fotografie! Jos mâinile, mă doare.
Silvia! Silvia!
Ochelarii! Scoateți-vă ochelarii.
În această clipă a sosit producătorul de film Toto Scalise.
El a semnat un contract cu vedeta pentru o coproducție, un film istoric în culori.
Cine e? Suedeza aceea?
Mama mia! Dacă mă mai uit la ea, la noapte îmi omor nevasta!
Trăiască Suedia!
pizza pe care o oferă în acest moment actriței suedeze.
Arătându-și magnifica dantură,
frumoasa actriță mușcă din gustosul produs specific italianesc.
Cu culorile sale vii și cu parfumul său,
pare să aibă bucuria de a trăi a oamenilor din țara noastră.
Ciao, Marcello, Ce bucățică gustoasă, nu?
Toto Scalise o conduce pe vedetă la vamă. O mulțime de admiratori așteaptă
- Cum ați călătorit, bine? - Foarte bine, mulțumesc.
Ați văzut ce agitație?
- Hai, Marcello, depășește-i! - Ușor!
Vreau să fac o fotografie! Depășește-i!
E adevărat că faceți baie în apa înghețată în fiecare dimineață?
- Vă plac copiii? - Desigur...
Ați practicat yoga?
Pot să vă întreb cât timp rămâneți la Roma?
Bine ați venit! Bine ați venit!
Întrebați-o ce personaj istoric italian i-ar plăcea să interpreteze.
Vă plac bărbații cu barbă?
- Doriți să beți ceva? - Da...
De câți ani lucrați în cinematografie?
Ce părere aveți despre actrițele italiene?
Și acum, o întrebare pentru postul de radio.
Ce părere aveți despre bucătăria italiană?
O ador, mai ales spaghetele și pastele umplute cu carne.
Dormiți în pajama sau în cămașă de noapte?
Dorm doar cu două picături de parfum franțuzesc.
Foarte bine, doamnă. Foarte bine.
Pentru Cinema Nuovo. Credeți că neorealismul Italian a murit sau nu?
- Credeți în prietenia dintre popoare? - Ce vă place mai mult în viață?
Trei lucruri îmi plac cel mai mult: Dragostea, dragostea și dragostea.
Când intenționați să veniți în Marea Britanie să faceți un film?
Și logodnicul dvs. lucrează la acest film?
Nu am telefonat mai devreme fiindcă nu am putut.
Mulțumesc.
Ce crezi că fac? Muncesc. Ți-ai luat medicamentele?
- Ești singur cu ea? - Sunt 50 de persoane aici!
- Jură pe viața mamei tale! Hai, jură! - Da, jur pe mama.
Frumoasă pentru cine preferă idealul american de frumusețe.
Ca o păpușă. Ca o păpușă mare!
Da.
E atât de tentant. O să încerc una. Se poate?
În America purtați peruci?
Care a fost cea mai fericită zi din viața dumneavoastră?
Care e răspunsul la această întrebare?
- A fost într-o noapte, dragă. - A fost într-o noapte, dragă.
Ce v-a determinat să deveniți actriță de cinema?
S-a descoperit că sunt foarte talentată.
Ai grijă, Marcello, dacă vin acolo îți scot ochii!
- Marcello, de ce nu vii aici? - Nu pot
Vreau să fac dragoste. Vreau să fac dragoste.
Da, scuză-mă.
Te-ai gândit la pagina asta? Unde o ducem?
Da, la San Pietro și la Quirinale. Mă ocup eu.
- Bună dimineța tuturor! - Hei, Robert! Ce mai faci?
El este Robert, logodnicul actriței noastre.
Te-am așteptat la aeroport. De ce n-ai venit?
Am adormit.
Vor să știe ce părere aveți despre bărbații italieni.
- Marcello? - Ce vrei? Pleci?
Nu, te aștept. Rămân acasă toată ziua.
Ce vrei să mănânci? Ceva ușor? Îți fac niște colțunași.
Am de toate în casă: paste, urdă. Cobor doar să iau niște verdeață.
Apoi mergem la cinema sau rămânem acasă. Cum vrei tu.
Marcello Mă iubești?
E foarte frumos aici. Sunt făcute din lemn.
De ce nu există lift aici?
Privește câte nume! Edna, dă-mi un creion, vreau să-mi scriu și eu numele!
N-o lăsați singură!
Edna, vino să vezi!
- Sylvia! Sylvia, uită-te aici! - E ca o navă...
- Cât de înaltă este? - Foarte înaltă.
Sst! Suntem în biserică!
Aici vreau să-mi scriu numele. Dați-mi un creion, vă rog!
Minunat. Să mai facem una!
Asta nu se oprește nici un minut!
Scuzați-mă, trebuie să trec.
E cea mai bună metodă să slăbești. Trebuie să-i spun lui Marylin.
Mi s-a terminat filmul. Mă întorc imediat ce-l iau din mașină.
- Unde a dispărut? - Asta parcă e un ascensor!
- Sylvia Sylvia! - Vino
Vino!
Nu pot să cred. Unde e clopotul lui Giotto?
Nu e aici. Nu e la la Roma, e la Florența.
Tu ești totul! Știi că ești totul? Totul...
Tu ești prima femeie din prima zi a Creației.
Ești mama, sora, iubita, prietena,
îngerul, diavolul, pământul, căminul.
Exact asta ești: căminul!
Sylvia De ce ai venit aici?
Întoarce-te în America Nu înțelegi? Ce mă fac eu acum?
Chiar și pictorul nostru, Robert, este aici. Bravo!
Trebuie să te văd. Trebuie să-ți vorbesc, orice-ar fi!
Și asta era baia împăratului?
Sylvia!
Frankie! Bună!
- Cine-i nebunul ăla? - Frankie Stout, un actor divin!
- Ce-i asta?! Cântați Caracas! - OK. Caracas.
Hei, nebunule! Cine ți-a dat drumul aici?
Baby!
Ce faci aici, în Roma?
Fac un film. Vrei să știi despre filmul meu?
Ușor, băiețaș!
Lasă-mă să-mi scot pantofii.
- Scuzați-mă o clipă! - Du-te, dragă, du-te!
Dansează cu doamna!
Ei, seamănă cu mine? Pot vă văd și eu?
Știi ceva? Cred că trebuie să-ți fac mustăți!
Astea-mi mai lipseau!
Îți stă mai bine cu mustăți...
Frankie, nu! Lasă-mă jos
Robby Nu uita că mâine lucrezi.
Ai dreptate. Câtă dreptate ai!
Ciao, scumpule!
Bravo! E bun dansatorul ăla Bravo.
Crezi?
Banana flambé, nu?
- Pantofii doamnei. - Adu-i aici, îi iau eu.
- I-am găsit... - Bine, am înțeles, mulțumesc.
Scuză-mă... Un moment.
Cred că costumul ăsta nu e corect!
E un amestec de costum roman cu fenician.
Vezi aici la margine? Marginea e greșită.
Vrem rocknroll! Rocknroll!
- Ce vor? - Vor rocknroll!
Ce-i cu tine?
Haideți cu toții! Urmați-mă!
Hai, bătrâne!
Bravo! Bravo! Superb!
Mulțumesc
Doamnă, sunteți divină. Periculos, dar foarte frumos.
Mulțumesc, domnule!
De ce nu mergeți voi doi în altă parte?
Marcello, dă-mi șampania! Haide!
Robby, ți-l mai amintești pe Frankie, nu?
Bună, Robby! Ești singurul american pe care nu l-am văzut încă În Roma!
Da Nu-i așa că e drăguț?
Când o să încetezi să mai lucrezi cu văduvele bogate?
Asta a fost bună
Îl vezi pe romanul de colo? Ți-a adus înapoi pantofii.
Așteptăm și lucruri mai intime
Bețiv prost! Nu vreau să te mai văd niciodată!
Sylvia, te rog Robby a glumit!
- Robby, de ce-ai făcut asta? - Sylvia are dreptate.
Doamnelor și domnilor, am stat destul la masa asta.
E timpul să vă spun noapte bună.
Bine Noapte bună!
Mă duc eu după ea. O aduc înapoi într-o clipă. Dă-mi pantofii ei!
Mă întorc imediat.
- De ce s-a supărat? - Stai aici. Mă ocup eu.
- Uite-o! Uite-o! - Sylvia!
- Sylvia, pantofii - Sylvia, te rog
- Marcello, ce s-a întâmplat? - Nimic, plecați!
- Să luăm motocicleta ta! - Marcello, așteaptă-ne!
Bravo, Marcello! Bună idee!
- Stai jos, Sylvia! - S-o ducem la Ostia, da?
- Sylvia! Sylvia, te rog întoarce-te! - Nu vreau să mă întorc!
Paparazzo, dă-te jos din mașină! Nu glumesc!
Dar e extraordinar. Le trimitem în toată lumea. Îți dau 50 %.
Ce-mi pasă mie de 50 %? Dă-te jos!
- Sylvia! Sylvia, privește aici! - Cară-te!
Marcello, unde vă duceți? Marcello
Repede. Ia-te după ei!
M-am săturat! Ajunge!
- Da Da - Bărbații ăștia
Niște urși cu gheare lungi. Nu și le taie niciodată!
Gata, am scăpat de toți.
Unde mă duci? Nu vreau să mă mai întorc la ei.
Da. Nu Desigur.
Nu vreau! Nu pot
- Totul e atât de complicat, Marcello. - Da Da.
Să coborâm
Sylvia
Da
Sylvia, n-am mai întâlnit o femeie ca tine până acum
- Ascultă... - Ce este?
Cheamă pe cineva.
Sylvia, fii atentă! E plin de gropi pe aici.
Sylvia, mai bine să plecăm. Haide.
- Ascultă, latră toți câinii. - Da, să mergem.
Sergio nu-i acasă. Se întoarce pe la 12. Ce să-i spun? Sunt mama lui.
- Aveți cheia? - Nu, cheia e la el. Eu sunt mama lui.
- Vă trebuie la serviciu? - Da, doamnă, e o problemă de serviciu.
Sun eu Sun eu pe la 12. N-are importanță.
Scuzați-mă, doamnă. Noapte bună.
Scuzați-mă, doamna aia nu-i actrița americană?
Ba da.
- Ce frumoasă e! - Noapte bună.
Nu te pot duce la mine acasă. Nebuna aia n-ar înțelege.
N-ar înțelege...?
Stai puțin, am o idee...
Domnișoară, telefonul. E pentru dumneavoastră.
Da...
Marcello! Ești sigur că n-ai greșit numărul?
Ascultă, Maddalena, pot să vin la tine cu cineva?
- Cu cineva? Cu cine? - Cine sună la ora asta?
Cineva... Cu cineva...
- De ce, nu ești singură acasă? - Joc cărți cu tatăl meu.
A, ești cu tatăl tău...
Ce dorești de fapt?
Nimic. Scuză-mă, Maddalena, scuză-mă. Noapte bună.
Sylvia, ce faci?
Marcello, unde găsim niște lapte?
Nu, scumpa mea. Unde să găsesc lapte la ora asta?
Am văzut un bar. Acolo!
Sylvia! Sylvia, unde te duci cu pisica aia?
Sunt o mulțime de pisici. Dacă ar fi să căutăm
Vino aici! Încetează...
- Nu, nu aici. - Vino!
Trebuie să fie acolo.
De unde știi tu unde sunt magazinele de lactate?
Așteaptă în mașină, mă duc eu.
Așteaptă în mașină! Mă duc eu.
Du-te!
Scuzați-mă... Știți cumva unde e un magazin de lactate?
Bine, bine, mulțumesc.
De ce plângi?
Bună...
Marcello, unde ești?
Unde te-ai dus după laptele ăla?
Dumnezeule!
Marcello, vino aici! Da...
Da, Sylvia, vin și eu...
Vin și eu.
Ai dreptate, am făcut o greșeală.
Cu toții am greșit!
Sylvia...
Sylvia, cine ești tu?
Ascultă...
Sylvia...
Întoarce-l.
Gândește-te că așa făcea și Tarzan.
Întoarce-l cum era.
O să fac una în oglindă.
Stați puțin să vă fac la toți o poză.
Uite-l pe Marcello!
Domnule Robert...
Băieți, începem.
Treziți-vă! Domnule Robert!
Sylvia! Privește!
- Fă-mi un serviciu. Pleacă! - Dar îmi fac meseria!
Gata!
Ajunge, vă rog!
Paparazzo, asta se termină cu bătaie!
- Bună dimineața, Robert. - Bună dimineața.
- Noapte bună. Mulțumesc... - Noapte bună.
Stai o clipă!
O, Robert, ești așa de încăpățânat!
De ce n-ai venit cu noi?
Am văzut o fântână frumoasă!
- Du-te în pat! - De ce faci asta în public?
- Du-te în pat! - N-am făcut nimic, Robert.
- Unde mergeți, domnule Robert! - Marcello, ce s-a întâmplat?
Încă nu s-a terminat.
Uite-l pe Marcello...
La naiba, Robert...
Te înțeleg...
Marcello, lovește-l și tu!
- Marcello, ridică-ți capul puțin! - Domnule Robert...
Marcello, ridică puțin capul!
Marcello! Astea sunt gata. Acum ce fac?
Pune calul pe masă și pe ea pe jos!
Vin imediat.
Ce faci diseară la opt? Vin să te iau, sau nu?
- Ce aere îți dai... - Nu-mi dau aere, muncesc.
Marcello! Marcello...
Steiner...
Mi s-a părut mie că te văd intrând.
Ce mai faci? Ce cauți aici?
Și tu? Mă bucur să te văd.
Într-un fel sunt de-al casei.
Părintele Franz mi-a găsit cartea asta
pe care o caut de mult. E o carte veche de gramatică sanscrită.
De când nu ne-am mai văzut? Cum stai cu cartea ta?
A, da. Merge.
Adun materialul și când ai puțin timp, ți-l aduc să-l citești.
Și tu?
Ți-am citit un articol acum câteva zile. Mi-a plăcut, să știi.
- Nu. - De ce? Era foarte bun.
Era clar, pasional... Am găsit în el ce e mai bun în tine.
Calitățile pe care încerci să le ascunzi și care,
în pofida tuturor, sunt numai ale tale.
Nu... Nu cred că știu cum să scriu.
Stau aproape, Marcello de ce nu-mi faci o vizită într-o seară?
- Ascultă, mai poți rămâne cinci minute? - Sigur.
- Părinte, pot să urc cu un prieten? - Da, vino!
- Chiar nu te deranjăm? - Nu, veniți!
După cum vezi, preoții aceștia nu se tem de diavol.
Mai mult, chiar... Îmi dau voie să cânt la orgă.
Te rog, Steiner, dar să nu faci prea multă gălăgie.
Nu te teme. De altfel, o să ascultați puțin jazz.
- Nu putem închide puțin biserica? - Dacă e jazz, o să ascult și eu. Îmi place.
Nu, nu... Scuze, promit că nu mai fac.
Vrei să încerci și tu, Marcello?
Sunt sunete pe care ne-am dezobișnuit să le mai ascultăm.
Ce voce misterioasă. Pare să vină din străfundul pământului.
- Ce vrei să asculți? - Ce vrei tu, am încredere.
Ascultă... Ce ți-au spus? Că era capătul zidului?
Paparazzo!
Mie mi-au spus că e la kilometrul 45.
Emma, încetează, nu vreau ou fiert la ora asta!
Mănâncă!
- Nu mi-e foame! - Mănâncă!
- Și mestecă bine! - Da.
Trebuia să fi venit ieri. Acum o să fie fotografi din toată lumea.
Nu mai e puțină cafea pe acolo?
Da, dar e pe terminate și o păstrez pentru Marcello.
Nu vreau banană!
- Nu vreau banană! - Mănâncă!
- Mestecă încet! - Da!
- Copiii Fecioarei! - Da!
- Unde e locul cu minunile? - Pe acolo!
Mai bine așteaptă aici. E prea mare înghesuială.
Norman! Norman!
Rămâi aici! Nu te mișca!
Norman!
- Ascultă, unde sunt copiii ăia? - Marcello!
Sunt în clădirea carabinierilor, dar nu te lasă să intri.
Marcello, ia-mă cu tine. Dacă mă iei, îți spun ce-au făcut comuniștii.
- Acela e copacul minunilor? - Acolo în spate.
Unu, doi trei, patru. Probă de microfon.
Blestemaților! Blestemaților!
Nu puteți să țineți închise ființele acelea. E un abuz de putere!
- Pun pariu că sunt sus. - Să intrăm.
Eliberați-i!
- Pe unde? - Pe aici!
- Doamnă, unde sunt copiii? - Nu știu.
- Comandantul unde este? - Cine știe?!
Nu știu nimic!
O strâng de gât! Ce-i cu cele 500 de lire pe care i-ai luat de la ziariști?
Pot să mă duc acasă, domnule brigadier?
200 ți-a dat străina. 200 cel cu mașina.
Simt o durere în tot corpul. Mă ia cu frig!
Și eu simt. Așa e, aveți dreptate. Parc-ar fi iarnă.
Dacă îmi dați banii, nu-i spun soțului meu că ați băut.
Nu vă dau nimic. Uitați-vă aici!
- Acum stați aici. - Paparazzo, să stea și bunicul aici.
Sunteți mulțumită că sunteți mama acestor copii?
- Cum se numesc copiii? - Dario...
- Cum? - Dario și Maria.
Dario and Maria? Frumos. Așa. Plângeți, plângeți!
E o minune. Fecioara își amintește de toți!
- Stau bine așa? - E foarte bine!
- Și țigările? - Mai întâi cântă.
Prin urmare, nu e nici o minune?
Nu cred. Dumnezeu poate să facă minuni oriunde.
Mai mult, li se întâmplă mai ales celor care nu se așteaptă la ele.
- Dar o dată. O singură dată. - Nu s-ar putea ca această dată să fie aici?
Nu sunt convins că acești copii sunt de rea credință.
Pentru că cine o vede pe Fecioara are o altă față,
o altă privire, nu se preface.
Minunile se nasc în meditație, în liniște, nu în agitația asta.
Așadar mergeați spre școală când, lângă copacul acela, pe cine ați văzut?
Pe Fecioara.
- Și cine a văzut-o primul? - Eu! Eu!
- Amândoi deodată? - Nu, el a văzut-o primul!
Și apoi ce s-a întâmplat?
Sunt nepoții mei. Doi îngerași.
Am îngenuncheat iar Fecioara zâmbea și se uita la noi.
Nu atingea pământul cu picioarele.
Dar cum v-ați dat seama că era Fecioara? V-a spus ea?
- Da. - Nu vor să ne creadă!
Cum să crezi? Chiar a fost Fecioara?
Nu contează dacă a fost Fecioara sau nu.
Cum adică nu contează?
- De ce spuneți asta? - Da, nu contează.
Italia voastră e plină de culturi antice
și bogată în forțe naturale și supranaturale.
Și fiecare se simte influențat de aceasta.
Cine Îl caută pe Dumnezeu, Îl găsește unde vrea.
Și dumneavoastră ați venit pentru o indulgență?
Nu, am venit cu logodnicul meu.
E ziarist. E în interes de serviciu aici.
Mulțimea asta, strigătele astea, mă impresionează.
Voi rămâneți unde sunteți. Și nu mai râdeți! Ridicați-o mai sus!
La maximum. Mai, mai!
Nu, scuze! Am greșit, coboară! Vino jos! Vino jos!
Să încercăm mai întâi să-i încadrăm pe copii!
Nu uita că ei sunt mai mici. Cam așa de mici.
Spune-mi când i-ai prins în cadru. E bine așa?
Îi vezi pe toți? Hai, repede!
Mai repede! Treceți odată, vă rog...
Iată-l pe logodnicul meu.
- Bine, du-te la el. - Scuzați-mă o clipă.
Gata? Dați-i drumul!
Mai tare! Tu de ce nu ceri indulgență? Strigați cu toții!
Implorator. Mai implorator!
Acum e ora șapte. Ne vedem peste două ore.
Acum duceți-vă să mâncați ceva.
Mulțumesc, la revedere. Ne vedem diseară. Poftă bună.
Sfântă Fecioară, vindecă-mi acest trup.
Te rog ascultă-mă, ți-o cer din toată inima!
Fecioară... Ia-mi crucea aceasta.
Tu care ai suferit atâta pentru Fiul tău!
Marcello...
Fecioara ne aude. E bună... E bună...
Inginerul Albani să se prezinte în sala de regie.
O mulțime imensă s-a adunat în aceste locuri altădată pustii și necunoscute.
Mulți sunt credincioși, mulți sunt curioși.
Printre acești curioși se găsesc ziariști, fotoreporteri
și corespondenți ai ziarelor din toată lumea.
S-au adunat aici o mulțime de automobile.
Noaptea e umedă iar cerul înstelat.
Vremea s-a îmbunătățit după o ploaie prelungită.
Am aflat că în acest moment cei doi copii sunt încă reținuți.
Până acum nu a sosit nici un alt ordin de la Roma.
Încercăm să-l intervievăm pe unchiul celor doi copii.
Vrem să-l întrebăm când au văzut prima dată această minune.
Nepoții mei au văzut imaginea sfântă a Fecioarei în 15 martie anul... viitor.
- Anul curent. - Anul curent.
Emma, imediat vor veni copiii. Am telefonat la Roma!
- Au dat drumul copiilor! - Vin! Le-au dat drumul!
- Emma, nu te mișca de aici. Revin imediat. - Unde te duci?
- Mă duc sus să văd ceva. - Vin și eu.
Nu, iubito, rămâi aici cu doamna.
Așteaptă-mă.
- Marcello, vino jos! - De-abia am urcat. Stai liniștită.
Vin și eu sus.
Spune-i operatorului de la generator să-l mute mai în spate.
Verificați toate conexiunile.
Marcello, de ce te-ai schimbat așa?
De ce nu mă mai iubești?
Sfântă Fecioară, dacă s-ar căsători cu mine,
aș veni în fiecare zi până aici ca să-ți mulțumesc.
Pe jos aș veni!
Nu-ți cer decât atât.
Vreau doar să mă iubească așa cum mă iubea altădată.
Iată-i!
Vin! Ridică-te cât poți de sus, Alberto. Vreau să-i prinzi pe toți.
Așteaptă semnalul meu! Am să flutur batista.
Ciao, fetiță frumoasă. Ce mai faci, bine?
Focalizează cu 5000. Pe amândoi, aici e întuneric.
Și soția mea e acolo.
Uneori mă scoate din sărite, alteori...
Vindecă-mă!
Liniștiți-vă... Stați calmi.
Ajută-mă să câștig la loterie!
- Plouă. - E periculos aici.
Massimo! Massimo!
Din cauza ploii se sparg reflectoarele. Oprește totul!
Opriți imediat grupurile electrogene!
A trebuit să ne refugiem din nou în autobuz pentru că ploaia s-a întețit.
Uite-o pe Fecioara!
Copiii se ridică din nou.
Acum aleargă în direcția opusă.
Strigă, spun că o văd pe Fecioara.
Mulțimea înnebunită se ia după ei.
Schimbă încă o dată direcția. Se îndreaptă spre un alt punct!
Uite-o acolo!
Lăsați-mă să trec, altfel copiii vor muri de pneumonie!
A spus că dacă nu faceți o biserică aici, n-o să se mai arate.
Liniște! Fecioara a spus că dacă nu se face aici o biserică, n-o să se mai arate.
Noapte bună. Duceți-vă acasă!
Emma!
Lasă-mă! Lasă-mă!
- Paparazzo, oprește-te! - E o poză bună!
Lasă-mă! Nu se poate să fiți așa! Nu pot fi ca voi.
Sunteți mai răi ca hienele! N-aveți respect față de nimeni!
Unde ai lăsat-o?
Nu-mi amintesc.
Alfonso!
A murit!
Bună seara, sunt soția lui Steiner. Vă așteptam.
Enrico.
Bună seara, Marcello. Ce mai faci?
Bine. Ce casă frumoasă!
- Ea este Emma? - Da.
- De mult voiam să te cunosc. - Marcello...
- Îți mulțumesc că ai venit. - Scuzați-mă...
- Marcello, vino aici! - Ciao, Anna, ce mai faci?
Ai terminat cartea, sau nu?
Ea este Margherita. I-ai văzut picturile abstracte?
- Desigur. - Nici la expoziția mea n-ai venit!
- Ce mâini frumoase! - E o mare admiratoare a ta,
dar adevărul este că nu știe un cuvânt în italiană.
- A spus că ești foarte decorativ. - Are dreptate.
Poate că ți se pare ciudat, dar te cunosc foarte bine.
În ziua în care îl vei iubi pe Marcello mai mult decât pe tine însăți,
vei fi fericită.
Ce v-am spus eu? Singura femeie adevărată este cea din Orient.
Unde era Eva? În Grădina Edenului!
Și Grădina Edenului unde era? În Orient!
Acolo, într-adevăr, dragostea înseamnă ceva!
Atunci de ce te-ai căsătorit cu mine care sunt din Frosinone?
Draga mea, știu că am făcut o mare greșeală!
Misterioasă, maternă, amantă și fiică totodată,
femeia orientală îți dă bucuria de a ți se culca la picioare
ca o mică tigroaică îndrăgostită.
De 15 ani vorbește de Orient. De ce n-a rămas acolo?
- Vrei să mi-o prezinți pe Emma? - Sigur.
Ce frumoasă e! Pot să-i spun ceva?
Fiți dură cu asest histrion. V-o spun spre binele lui, nu al dvs...
Altfel va trebui să vă sfătuiesc să scăpați de el imediat.
...să domine în spirit și în trup. În întregime.
Dați-mi voie să vi-l prezint pe prietenul meu Marcelo
despre care v-am vorbit uneori.
Și pe logodnica lui, Emma.
- Bună seara tuturor. - Bună seara.
Sunt de acord cu dvs. în ceea ce privește concepția despre femeie.
Cred că avem multe de învățat de la aceste magnifice femei orientale,
fiindcă ele au rămas aproape de natură,
o natură pe care au cucerit-o după secole de civilizație.
Civilizația... Spuneți-mi, vouă la ce vă folosește?
Vă folosește, fiindcă nu mai știți să faceți dragoste!
Vorbește pentru tine!
- Marcello, te servesc cu ceva? - Da, mulțumesc.
Vă invidiez. V-am urmărit peste tot în lume.
Și mie îmi place mult să călătoresc.
Ai posibilitatea de a avea întâlniri extraordinare,
de a cunoaște femei din toate rasele.
Mie mi-ar plăcea să am copii de toate culorile: roșii, galbeni.
Ce satisfacție! Ca un buchet cu flori de câmp.
Tu nu știi să spui altceva?
Galeria de amintiri pe care o ai trebuie să fie extraordinară.
Amintiri? Crezi că un om de vârsta mea se poate mulțumi cu amintiri?
- Eu am planuri. - Vreți să luați loc?
Ce făptură minunată! Sunteți logodnica prietenului nostru?
- Da. - Desigur, sunteți meridională.
Ce tip extraordinar!
A scris zeci de cărți importante și și-a păstrat o candoare infantilă.
Mă întreb de unde are atâta optimism, atâta încredere.
Îmi face plăcere să vină aici și-l privesc mereu cu uimire.
Uneori mă întreb dacă nu-l invidiez.
Ascultă, am văzut că ai un Morandi magnific.
Da, e pictorul care-mi place cel mai mult.
E un geniu. Obiectele sunt scufundate într-o lumină de vis
și totuși sunt redate cu o detașare, precizie și rigoare aproape intangibile.
Se poate spune că e o artă în care nimic nu se petrece la întâmplare.
Steiner a spus că tu ai două iubiri...
și că nu poți alege între ele.
Jurnalismul și literatura. Atenție la închisoare!
Rămâi liber, disponibil... Ca mine.
Nu te căsători niciodată. Nu alege niciodată.
Chiar și în dragoste e bine să fii ales.
Cel mai bine e să arzi, nu să îngheți!
Acum câțiva ani am citit poeziile tale.
Era pe vremea când credeam că scriu și eu.
Îmi plac. Au forță, sunt sincere. Nu par scrise de o femeie.
Ce știi tu despre femei?
Asta e arta pe care o prefer. Aceea care cred că va fi de folos mâine.
O artă clară, sinceră,
care nu pune întrebări, care nu minte, nu lingușește.
Acum am o meserie care nu-mi place, dar...
Mă gândesc adesea la ceea ce se va întâmpla mâine.
Trebuie să ne gândim la ziua de mâine, dar să nu uităm că trăim astăzi!
Eu cred că dacă cineva trăiește intens, din plin spiritual,
în fiecare clipă se bucură cât pentru un an
și în fiecare an devine mai tânăr cu cinci ani.
- Iris, în seara asta ești un oracol! - Un oracol... alcoolic!
Prieteni, vă gândiți prea mult la viitor.
Tu care ești atât de diferită, ce faci cu zilele tale?
Adică, ce-ți place să faci cel mai mult?
- Nu știu. Dar tu? - Eu știu foarte bine.
Cele trei mari evadări: fumez, beau, fac dragoste.
Și asta e înțelepciunea ta!
Îmi citești versurile dar nu m-ai înțeles niciodată.
Tu ești adevăratul primitiv, primitiv ca o turlă gotică.
Ești atât de înalt, că nu mai auzi nici un glas!
Dacă mi-ai vedea adevărata statură, ai vedea că nu sunt mai înalt de atât.
Vă rog să faceți liniște puțin.
Dialog între înțelepciunea feminină și nesiguranța masculină.
Primitiv ca o turlă gotică.
Ești atât de înalt, că nu mai auzi nici un glas!
Dacă mi-ai vedea adevărata statură, ai vedea că nu sunt mai înalt de atât.
Asta e o înregistrare veche. Scuzați-mă, o opresc acum.
Ce e? De ce să n-o ascultăm?
Nu vreau să vă plictisesc. Sunt zgomote fără importanță.
Sunt sunete din natură pe care le-a înregistrat el.
- Spune-i să le mai pună o dată. - Chiar vrei să le asculți?
Dacă nu te interesează, de ce le-ai mai înregistrat?
Fiindcă mi s-au părut frumoase. Chiar vreți să le ascultați?
Da, mulțumesc.
Eu le știu pe toate. Sunt foarte stimulative.
Vă rog, atunci. Cum doriți...
Sunete și melodii plăcute care te încântă și nu dor.
Păsărle!
Exact așa cântă.
Asta e o pădure.
Voi ce căutați aici?
- De ce v-ați dat jos din pat? - Scuzați-mă un moment.
- De ce umbli desculț? - O să răcești!
Au auzit furtuna ta și s-au trezit.
Spune-mi adevărul, voiai să mă mai săruți o dată, nu?
- Tata e încăpățânat! - Nu ți-e rușine?
Tata e încăpățânat!
- Acum au aflat toți. - Tata e încăpățânat!
Ce copii frumoși!
- Ce privire inteligentă are! - Da, așa e.
Când i se spune ceva care îl impresionează,
rămâne pe gânduri cu o figură întunecată.
Apoi începe să râdă dintr-o dată, fericit.
Dacă îi dă cineva o floare, mai întâi o privește,
apoi începe să râdă pentru că înțelege că e frumoasă.
Așa cum zâmbești tu când asculți o muzică frumoasă.
Acum trebuie să fii cuminte și să te duci la culcare.
Îți promit că vin să-ți spun noapte bună.
- Spune noapte bună tuturor. - Noapte bună.
Fetița e altfel. Cel mai mult îi plac jocurile de cuvinte.
O frază nouă o încântă.
Uneori inventează ea singură combinații de cuvinte.
Am reținut una: "Cine e mama soarelui?"
Chiar e frumos. Parcă e versul unui poet.
Dorm în pat cu voi?
Ei ar vrea, dar nu le dăm voie.
Uneori, micuțul reușește să intre în camera noastră și să se urce în pat.
între mama lui și mine.
Mă prinde de un deget și îl strânge tare.
Nu vă puteți închipui cât de plăcut este să adormi cu o făptură mică alături.
Îl cunoști de mult pe Steiner?
Da, de mult. Dar ne-am întâlnit doar de trei-patru ori
totuși...
Marcello... Și tu o să ai într-o zi o casă ca asta.
Ne simțim bine împreună. Suntem făcuți unul pentru celălalt.
Invită-mă mai des aici.
Ți-am spus, vino când vrei.
Ce este, Marcello?
Ar trebui să fac niște schimbări. Ar trebui să schimb multe lucruri.
Casa ta e un adevărat refugiu.
Copiii, soția, cărțile, prietenii...
Zilele mele se scurg și nu reușesc să fac mai nimic.
Cândva aveam ambiții. Acum poate că pierd totul, uit totul.
Să nu crezi că salvarea înseamnă să stai închis în casă.
Să nu faci ca mine, Marcello!
Sunt prea serios ca să fiu diletant, dar nu destul ca să fiu profesionist.
E mai bine să ai o viață mizerabilă, crede-mă,
decât o existență protejată de o societate organizată,
în care totul este prevăzut, totul este perfect.
Pot să-ți fiu doar un prieten, de aceea îmi este imposibil să-ți dau un sfat.
Dacă vrei să te ajut să-ți schimbi locul de muncă,
îți fac cunoștință cu un editor care să-ți dea posibilitatea
să te dedici lucrurilor care te interesează.
Ar fi mai bine decât să scrii pentru ziarele de orientare fascistă.
Gândește-te la asta și vorbim mai târziu.
Da.
Vino...
Câteodată, noaptea...
întunericul acesta, liniștea aceasta mă apasă.
Pacea e cea care mă sperie.
Mi-e teamă de pace mai mult decât de orice altceva.
Mi se pare că este doar o aparență și că ascunde infernul.
Mă gândesc la ceea ce vor vedea copiii mei mâine.
Se spune că lumea va fi minunată,
dar din ce punct de vedere, dacă ajunge să sune telefonul
ca să anunțe sfârșitul lumii?!
Ar trebui să trăim în afara pasiunilor, dincolo de sentimente,
într-o armonie care în opera de artă am reușit-o...
În acea ordine minunată.
Ar trebui să trăim în afara timpului, detașați...
Detașați!
Nu pot să-mi petrec viața sunându-te pe tine!
Vreau să lucrez în liniște! Nu știu!
Domnișoară faceți-mi plăcerea și închideți tonomatul!
Nu, nu-ți spun unde sunt
și nici la ce oră mă întorc. Du-te naibii! Nebuno...
Vrei să taci puțin din gură?
- Paola, asta e spartă. - Ia alta.
- Mâncați și dumneavoastră? - Nu... da... Nu știu.
Se mănâncă bine aici.
E greu să scrii la mașină?
- Vrei să te faci dactilogafă? - Mi-ar plăcea.
- Ești frumoasă? - Ei, frumoasă... Exagerați!
- Haide, știi bine că ești frumoasă! - Bine.
Și asta e ruptă!
Tu nu ești din Roma. De unde ești?
- Din Umbria, în apropiere de Perugia. - Ce cauți aici?
Tata lucrează la Anzio, de aceea am venit aici.
După Crăciun plec. Mă duc la Ostia sau poate la Roma.
- El cine e, fratele tău? - Nu, e ajutorul meu.
La naiba! Se poartă frumos cu tine aici!
Da, e adevărat, dar nu-mi place deloc. Nu pot să mă întorc acasă.
Duminică am văzut o mașină cu număr de Perugia,
mi s-a făcut dor de casă și am plâns.
Întoarce-te să te văd din profil.
- De ce? - Întoarce-te.
- Dar de ce? - Numai o clipă.
Semeni cu unul din îngerașii pictați în bisericile din Umbria.
- Ți s-a mai spus asta? - Nu.
- De ce râzi? - Așa...
- Ai logodnic? - Da, logodnic...
- Nu mai scrieți? - Nu.
- Atunci pot să pun muzică? - Da, sigur.
Să arunc hârtia asta de aici?
Acum ce mai vrei?
- Marcello! Marcello, a venit tatăl tău! - Tata?
Te-a căutat unul. Zice că e tatăl tău.
Încetează, nu face pe prostul!
E acolo, mănâncă. Te caută de două ore.
N-a zis că e tatăl lui?
Marcello, uite-l la masa aia!
- Unde? - Lângă negru.
Tată... Tată!
Marcello! În sfârșit!
- Am sosit de dimineață în Roma. - În dimineața asta?
Te-am căutat peste tot.
Voiam să plec. Un prieten de-al tău mi-a spus să te aștept aici.
Da, Paparazzo!
Cu serviciul ăsta umblu aproape toată ziua. Mă duc acasă doar ca să dorm.
- Cum de ești în Roma? - Am avut o problemă la Minister.
Pentru dosarul tău. Dar aici se pierde totul.
Tu ce faci? Arăți bine.
Și tu arăți bine. Ascultă...
Și mama?
Mi-a dat o scrisoare pentru tine. E bine.
Își face griji din orice, dar așa a fost mereu.
Cu vârsta, asta se accentuează. Uite-o aici.
Biata mama...
Ai putea să scrii mai des, și chiar să vii în vizită!
N-ai mai fost de mult. De când n-ai mai venit pe acasă?
Știu, tată, dar aici e o alergătură...
- Ciao, Marcello! - Ciao.
- Te-a salutat? - Da.
- Ce e, o actriță? - Poftim? E o actriță de doi bani.
Tată, vrei să bei ceva? Vrei un gin-fizz?
Cum? Un gin Fritz? Nu, berea e mai bună.
Ce animație e noaptea pe aici!
- Așa e în fiecare seară? - Da.
La ora asta la noi e întuneric.
- Tu o duci bine? Te-ai obișnuit? - Da, merge.
Cu munca cum merge, îți rentează?
Tată, meseria de ziarist, dacă știi cum s-o faci, rentează.
Eu am avut noroc. Mi-am făcut relații, îi cunosc pe toți.
Intru în ministere, la Vatican. Mi-am luat și mașină, cea de colo.
- Am un apartament... - Apropo.
De câte ori te-am sunat acasă, mi-a răspuns o femeie. Cine e?
Poftim?
Nu zic nimic, ești bărbat. Dar să nu faci vreo prostie.
Distrează-te, nu zice nimeni să fii sfânt, dar căsătoria e ceva serios.
Dacă cineva trăiește cu tine, apar anumite obligații!
Nu, nu, tată, știu. Ai vorbit cu femeia care face curățenie.
- Bună seara, până la urmă l-ați găsit! - Da, mulțumesc.
- L-ai cunoscut pe tata... - Cum să nu, suntem prieteni!
Da, domnul mi-a spus să te aștept aici.
Sunteți fotograf? Fotoreporter! O muncă foarte interesantă.
O muncă artistică, într-un anumit sens.
- Lucrați cu fiul meu? - Din păcate, da!
N-ai văzut unde s-a dus prințul? L-am pierdut.
Mă duc să arunc o privire. Ciao.
- Băieți, poate că aveți treabă... - Nu, nu, tată.
Dacă aveți de lucru sau vreo întâlnire, spuneți-mi...
- Noi muncim chiar și aici. - A, da?
Aici vin persoanele care ne interesează. Un articol, o fotografie...
- Ziarul meu e deasupra. - Înțeleg.
Stați pur și simplu aici...
- Vrei să mergem la un film? - Nu...
Merg destul acasă. Acolo n-ai altceva de făcut...
Acum plec. Vă las singuri. Sunteți tineri!
Nu, tată, n-avem absolut nimic de făcut.
Păi ce-am putea face?
Asta ca să treacă cele câteva ore până când plec.
La ora asta nu sunt decât localuri de noapte.
Apropo. Un prieten mi-a spus că e pe aici un loc care nu e rău.
Un fel de cabaret... Cicia... Kitcat...
Da, Cha Cha! Dar ăla nu-i cabaret. Vrei să mergi acolo?
Doar să văd cum e. Am destul de rar ocazia asta!
Paparazzo!
Perfect. Invită-l și pe prietenul tău. Plătesc eu.
- Nu, tată... - Nu, nu, nu! Eu plătesc aici, lasă-mă!
Antonio, ascultă-mă o clipă!
Chelner!
Paparazzo!
- Vino, mergem cu tata! - Unde mergem?
Vino!
Unde pleci? Trebuia să-i luăm un interviu prințului.
Am înțeles. Aici se plătește totul. Bine!
Paparazzo, urcă în mașină! Tată, vino pe aici!
Haideți. Mergem la Cha Cha Cha.
Spuneți-i directorului că-l sun acasă.
E bine aici?
Nu s-a schimbat nimic. Totul e așa cum a fost.
- Erai aici în 1922? - Nu, eram în Torino.
Sunt la Roma doar de doi ani.
- Tată, vrei să bei ceva? - Sigur că vreau!
- Ce vrei? Un whisky? - Da, da, iau un whisky.
Două whisky... De fapt, trei.
- Bine. Ce marcă? - Black and White.
De ce nu facem un reportaj aici? Nu ți se pare un mormânt?
Frumoasă! Are picioare lungi!
- Cum? - Zice că are picioare lungi.
- Ați fost la Paris? - Nu.
Eu am fost de două ori.
O dată am intrat într-un cabaret ca ăsta.
Acolo era o fată frumoasă, cu picioare lungi, ca asta.
A început să se dezbrace încet și după ce s-a dezbrăcat de tot,
am văzut că era un bărbat. Un ticălos...
- Ai tată? - Da, am, am.
Trebuie să fie tânăr, tu ești un puști.
- Cu ce se ocupă? - Cu nimic, e un vagabond.
Nu face nimic de dimineață până seara.
Stă toată ziua acasă și le enervează pe mama și pe sora mea.
Cântă, fluieră, se ceartă fiindcă vrea bani să meargă la film.
Paparazzo! Uite cine e aci!
Marcello...
- Vedeți cine e aici? - Un tip bine!
Așteptam să apară fotografia în ziarul tău!
Ești foarte frumoasă!
- Cum o cheamă? - Fanny.
- O cunoști bine? - O cunoaște, o cunoaște...
- E franțuzoaică. - Simpatică! O franțuzoaică...
Mincinosule! Pungașule!
Cum de vorbești cu un asemenea individ?
- Vezi că e tatăl meu. - Ei, aș!
- Nu ne crede, tată. - Cum nu?!
- E adevărat? - Da.
- Bună seara, domnișoară. - Bună seara, domnule.
Felicitări! Ai fost grozavă.
I-am promis o fotografie... E o fată bună.
Te cred. Nu mă îndoiesc...
- Vrei s-o invităm la masă? - De ce nu!?
Atunci, băieți, să comandăm o sticlă de șampanie!
Ce șampanie!? Pentru ea și o oranjadă e prea mult.
Nu, șampania e bună! Luăm o șampanie, tată.
Să luăm Veuve Cliqout! Faceți cum vă spun eu. Mă pricep la asta.
Am vândut șampanie în jumătate din Italia!
Până atunci beți o picătură de whisky.
Fanny!
În sănătatea voastră.
- În sănătatea ta, tată! - Mulțumesc.
- Bun! - Da, da, e bun.
- Ați comandat șampanie? - Sigur!
Iat-o. Și chelnerița la fel! Ce altceva mai doriți?
- Fanny. - Îmi face plăcere.
Nu te deranja. Pe tine nu te salut. Nici pe tine.
- Ai văzut cum muncește fiul tău? - Am văzut.
Ce mai muncește! Trimite-l în satul tău!
Ascultă... Nu-i adevărat că ești tatăl lui.
- Cum nu-i adevărat? - Nu se poate, ești prea tânăr!
Domnișoară, nu-mi aminti de vârstă,
să nu stârnim această durere cumplită care-mi apasă inima!
Știi ce ne îmbătrânește pe noi? Plictiseala.
Din tinerețe am călătorit mult cu serviciul meu.
Când eram plecat, mă simțeam ca un leu.
Chiar și acum, nu mă întrece nici unul din tinerii ăștia.
Dar când rămân acasă, parcă aș avea 80 de ani!
Ce faci? Nu, nu, o deschid eu.
Poți să-ți dovedești îndemânarea cu coca-cola,
dar șampania lasă-mi-o mie!
Sst! Uitați-vă!
E atât de frumos.
Pe mine întotdeauna mă face să plâng.
Da, mă face să plâng!
Domnișoară... ține...
Pentru frumoasele dvs. picioare pe care am avut norocul să le admir!
Cin-cin!
Bine, foarte bine...
Dar acum, să mai beau o înghițitură.
Întâi am băut pentru picioarele tale frumoase...
Acum trebuie să beau pentru...
Nu voiam să spun nimic scandalos!
Tatăl tău e mult mai simpatic decât tine!
- Nu, nu...! - Mult mai simpatic, să știi!
Las-o baltă, domnișoară! Nici chiar așa!
Vreau să-ți arăt un joc destul de dificil.
Să vedem dacă te descurci.
Uite... Pune o monedă pe frunte... uite așa...
Și fă-o să-ți cadă fără să-ți atingă nasul.
E foarte ușor! E un joc de copii.
- Încearcă. - Bine.
Acum ia moneda și pune-ți-o pe frunte.
Împing puțin... așa... Să te văd!
- Stai puțin. - Stau.
Stai, s-ar putea să...
Acum eu am să-ți povestesc ceva.
O poveste frumoasă.
E povestea unei doamne care-și trimite soțul la magazin
să cumpere trei cămăși, șase batiste și...
- Cum se numește? E pentru femei... - Sutien!
Deci, omul pleacă, iar pe drum bea niște vin și uită totul.
Când se întoarce acasă, stăpâna spune...
- Stăpâna? - Da, soția...
Deci îl întreabă dacă a cumpărat ce trebuia.
"Da", răspunde el și își scoate batista.
- "Batistele... Unde sunt? - Uite-le!"
"Una, două, trei, patru, cinci, șase."
"Și cămășile unde sunt?" întreabă ea. "Aici! Una, două".
"Și sutienul unde e?"
"Am cumpărat... Stai! Îl am aici, uite-l!"
- Dar tu nu ai nevoie! - Tată!
E frumoasă! Frumoasă!
Nu mai e șampanie! Trebuie să mai comandăm!
Chelner!
Ăsta e un vals!
Domnișoară, îmi permiteți? Vreți să dansăm?
- Sunt aici! - Sunt gata și eu.
Ce e?
Știi, când eram copil... Paparazzo! Ține.
Când eram copil, tata nu stătea niciodată acasă.
Era plecat o săptămână, 20 de zile. Și nu se mai întorcea.
Ce mai plângea mama...
Nu-l vedeam aproape niciodată! Nu-l cunosc deloc.
Dar mi-a făcut plăcere să-l văd în seara asta.
- E simpatic, nu? - Da, foarte.
Dar în seara asta trebuie să-l distrezi.
Da, dar...
Poate că asta nu se dansează așa.
Nu-ți face probleme. Mie îmi place mai mult așa.
Da? Atunci, să dansăm! Să dansăm!
- Ce ochi extraordinari! - Da? Asta nu știu cum s-o iau.
Cum nu? Ca un semn al infinitei mele admirații.
Mă tem că ești ca fiul tău...
- Cum sunt? Ca fiul meu? - Da!
Înseamnă că suntem de rasă.
Nu, nu! Tatăl tău vine cu mine! Să mergem, dă-mi brațul!
Marcello, tu vino după mine!
Eu conduc repede, chiar dacă nu am mașină englezească.
- Tată! - Ce e?
Chiar vrei să mergi la ea acasă să mănânci spaghete?
Da, da. Va mânca cu mine spaghete bolognese!
Stai bine în mașina mea?
- Ascultă, tată... - Ce e?
E totul bine?
Foarte bine. Sunt într-o companie perfectă, dar lasă-mă în pace.
Dacă tu faci dragoste cum conduc eu, o să fii mulțumit.
- Liniște! - Vreau să se trezescă toți!
Fără viteză!
Tata e un om minunat, nu-i așa?
Trezește-te, Gloria!
Gloria!
Ai ales cel mai lung drum! Piciorul meu!
De ce ne-am învârtit atâta?
- Ce faci, nu cobori? - Nu, eu nu vin.
- De ce? Ce ai? - Sunt obosit.
- Paparazzo, îți las mașina și-l aduci tu pe tata acasă.
Spune-i că a trebuit să plec repede la tipografie.
Mâine dimineață înainte să plece, să-mi dea un telefon!
Să mergem, haide...
N-am chef...Vreau să dau o raită prin cartierul ăsta ca să mă trezesc.
Unde ați fost? Am ajuns de o jumătate de oră!
- Marcello, tatăl tău se simte rău! - Cum?
S-a simțit rău. Poate că a băut prea mult. Am plecat la farmacie.
- Cum? Și l-ai lăsat singur? - Aici scrie ce picături îi trebuie.
Paparazzo, fugi la farmacie să cumperi astea!
- Ce? - Du-te repede!
- La ce etaj? - La trei.
- Care e ușa? - Nu striga, e o casă respectabilă.
Tată!
- Stinge lumina. - Da.
- Unde e întrerupătorul? - Acolo.
Așteaptă.
S-a dus prietenul meu la farmacie. Se întoarce repede!
N-am nimic. Poate că am băut prea mult.
Bineînțeles că n-ai nimic.
Ascultă, vrei un pahar cu apă?
Nu, o să-mi treacă...
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu. I s-a făcut rău.
M-am speriat! Acum e cu Marcello.
- Pot să intru puțin să-mi fac o cafea? - Nu, mi-a spus să aștept aici.
Ce cartier e ăsta? Unde suntem?
Cartierul Italia.
N-am auzit de el. E departe...
De câte ori vin la Roma, stau într-o pensiune din Piazza Fiume.
- Cât e ceasul? - Aproape 4.
La 5:30 am un tren.
Trebuie să-l prind... Să ajung la timp.
Da, da... O să ajung la timp.
Tată, de ce nu vii la mine? Te culci, te odihnești un pic.
Nu, nu, prefer să plec. La 10 o să fiu acasă...
Ceasul meu!
- Poți să pleci mai târziu. - Nu, nu.
Mă simt bine. Mă simt bine, mi-am revenit.
Acultă, tată, de ce nu stai și mâine?
Stai și mâine. Te rog, tată.
Dacă nu vrei să vii la mine, poți să rămâi la hotel.
La hotelul la care stai.
Mâine îmi iau liber. O să stăm împreună toată ziua, o să vorbim.
Nu ne vedem aproape niciodată.
Trebuie să plec. Trebuie să plec...
Taxiul!
- Marcello, a venit taxiul. - Care taxi?
Eu l-am chemat. Unde mi-e pălăria?
Putem să anulăm, taxiul. Te rog să mai rămâi.
Nu pleca, tată!
Nu, trebuie să plec. Trebuie să ajung acasă.
- Bună seara, domnișoară. - La revedere. Pe curând și... La revedere.
Ciao, Marcello!
Bine, fiule, mă bucur că te-am văzut. Să ne scrii.
Nu mă conduce. Prefer să mă duc singur. Te rog...
Te pleznesc!
Crezi că sunt un soț care-și acceptă coarnele și nu zice nimic?
Face pe grozavul în fața femeilor...
- Ce-ai spus? - Mă uitam. N-am voie?
- Ce s-a întâmplat? - Ceva drăguț. Am aflat despre ce e vorba.
Vino încoace, tuberculos alcoolic! Vino încoace!
- Nico! - Marcellino! Urâtule, răule...
- Ce mai faci? - Bine...
Unde te duci?
La Bassano di Sutri, la castelul logodnicului meu.
- Mă iei și pe mine? - Da!
Te-a căutat Paparazzo. Voia să faci niște fotografii în Jardin du Mode.
Nu mai pozez pentru reviste de modă de un an.
- Nicolina! - Uite mașina!
Nicolina, aici suntem!
- Aveți un loc pentru prietenul meu? - Nu, încearcă în mașina din spate.
- Atunci ne întâlnim la castel. - Bine, ciao!
Aveți loc pentru două ființe nefericite?
- Bună, Mary, când ai spus că vii? - Suntem deja patru.
- Poate să vină și prietenul meu? - Îl știu pe prietenul tău!
Vino...
După ce ieșim din Roma, conduci tu!
După Capranica, pe scurtătura dintre măslini.
Veniți după noi! Banii pentru benzină!
Mai e cineva acasă la tatăl tău?
Să sperăm că nu, ca să mergem mai repede în pat.
Oricum, la ora asta n-au mai rămas decât fosilele.
Petrecerile noastre sunt cunoscute ca fiind cele mai reușite înmormântări.
- Fratele tău e la vânătoare, cred. - Irene, ia câinele ăsta!
- Ce regiune e asta? Ce regiune... - Bassano di Sutri.
De ce plângi? Ce limbă vorbești? De unde ești?
Eschimosa!
- Noapte bună tuturor! - Oh, bună!
Ce faci? Unde te duci cu aia? Fii atent, dărâmi totul!
- Ciao, Clemente. - Massimilla, ce faci?
Giulio, uite pe cine l-am adus!
Otreapă!
Cine ți-a spus să vii aici?
A fost o ceremonie foarte frumoasă. Tristă și emoționantă.
Oamenii aduceau flori la mormântul șefului lor.
Scuze, n-am avut plăcerea să vă cunosc. Sunt al treilea născut.
Cel mai puțin important, desigur.
Vreți să cunoașteți și pe altcineva din familia mea, sau vă este de ajuns?
- Bunico! Bunico... - N-o deranja, las-o în pace!
Bunico!
- Ți-l prezint pe domnul... - Rubini. Încântat, doamnă.
Se preface că doarme fiindcă nu vrea să vorbeasacă cu nimeni.
Să continuăm cu arborele genealogic.
Tată, ți-l prezint pe domnul Rubini care are aerul că muncește foarte mult.
Adevărat? Bună seara. Ce mai faceți?
Nina, dă-mi voie să-ți prezint un prieten de-al fiului meu...
- Ce tânăr drăguț! - Sunteți ziarist?
Sunt beat. Am nevoie de o doică să mă ducă în pat.
Cine se oferă? Tu, Jane? De ce nu vrei să fii doica mea în noaptea asta?
Nu!
Lady Rodd, câinii ăștia nu-i spălați niciodată? Miros îngrozitor!
Au un miros minunat!
Ea este istorica noastră, Irene. Faimoasa debutantă din anul acesta
cu care vreau să mă căsătoresc. Dar ea nu vrea.
Scuzați-mă!
Hai să dansăm.
- Nu am înțeles cine se agita, el sau tu? - Eu, bineînțeles!
Vrei să-ți vezi numele în ziare?
Ascultă, de ce nu ne vedem de treburile noastre?
Care sunt treburile noastre?
- Chiar ești ziarist? - Da, doamnă.
Primul meu soț era ziarist, dar știrile lui erau întotdeauna exagerate.
Am înțeles asta când s-a încheiat luna de miere.
Știi care este verdictul amar al lui Shakespeare?
Mai bine știri exagerate, decât nici o știre.
Soțul meu gândea la fel.
Adesea chiar și cititorii doresc să se exagereze.
Personal, dacă îmi permiteți,
sunt în măsură să vă aduc informații care nu sunt exagerate.
Sunteți sigur?
Cunosc parfumul acesta. Maddalena!
Pe tine de unde te-au cules?
Mă simt bine. Sunt beată.
- O cunoșteai pe Jane? - Nu.
E o pictoriță americană care trăiește în Roma ca și cum ar fi într-o colonie.
- A, da... - O invită toți ca s-o asculte.
O să vezi, e foarte amuzantă.
Famila Montalban.
Federica lupoaica. Îi place să-i alăpteze pe tineri.
Famila Confalonieri. Stăpânesc jumătate din Calabria
și cele mai frumoase garsoniere din Roma.
Micuța Eleonora: 80000 de hectare, două tentative de sinucidere.
Familia Sanseverinos: minunatul castel din Toscana.
Acolo sunt Don Giulio și Nico, prietena voastră suedeză.
Anul acesta va deveni prințesă.
Nu face mutra asta. Crezi că nouă ne e mai bine?
Ei știu să facă anumite lucruri cu eleganță.
- Cine stă în vila din fundul parcului? - Nimeni. E nelocuită.
Ca stil, e cea mai frumoasă.
Și eu sunt nelocuită, să știi.
Și gineceul acesta? Ce este?
Bunicuțe, stră-stră-bunicuțe...
Ce femei frumoase. Toate au aceiași ochi, ai observat?
Să știi, Maddalena, că m-am gâdit adesea la tine. Nu te înțeleg.
Nu?
Nici eu.
Dar n-are importanță.
Dacă vrei să-mi ții un discurs serios, n-am de gând să te ascult. Las-o baltă!
Ce face prietena ta?
- Deci ți-e frică de discursuri serioase? - Nu!
Dar tu nu te pricepi. Sau te pricepi?
Unde mă duci?
Asta e camera pentru discursuri serioase.
- Așează-te aici. - Ce facem?
Unde te duci?
Marcello! Marcello, mă auzi?
M-ai simțit vreodată atât de aproape?
Unde ești? Tu mă auzi?
- Da. - De unde vorbești?
De departe. De foarte departe... E ca și cum n-aș mai exista.
Maddalena!
Da... Sunt aici, nu te mișca!
Marcello, te căsătorești cu mine?
Dar tu?
Eu, da. Sunt îndrăgostită de tine, Marcello.
De când?
- Acultă... Știi ce e zgomotul ăsta? - Nu știu...
Ghicește, da...?
- Un sărut? - Pentru tine, Marcello.
Ei, te căsătorești cu mine? Sau te temi să-mi răspunzi?
De ce-mi pui întrebarea asta? Ești beată?
Puțin, da...
Te iubesc, Marcello.
Aș vrea să fiu soția ta, să-ți fiu credincioasă.
Aș vrea totul: să fiu soția ta și să mă distrez ca o târfă.
În seara asta, nu știu de ce, mi se pare că te iubesc foarte mult.
Că am nevoie de tine.
- Adevărat? - Da, e adevărat.
Nu știu dacă ai vorbit serios sau ți-ai bătut joc de mine, dar nu contează.
Te iubesc, Maddalena. Aș vrea să fiu mereu cu tine.
După o lună m-ai urî.
De ce să te urăsc?
Fiindcă nu poți avea totul dintr-o dată.
Și nu mai pot să aleg. E prea târziu.
N-am putut să aleg niciodată. Nu sunt decât o târfă.
Nu există remediu. Mereu voi fi o târfă și nu vreau să fiu altceva.
Nu, nu e adevărat. Ești o fată extraordinară. Știu asta.
Îți cunosc curajul, sinceritatea... E adevărat, știu asta.
Disperarea ta îmi dă putere.
Ai fi o tovarășă minunată pentru că ți se poate spune totul.
Maddalena, mă auzi?
Răspunde-mi!
Maddalena, termină cu jocul ăsta! Vino aici, vreau să-ți vorbesc.
Maddalena!
Bună, dragule. Mergem la vânătoare de fantome.
Maddalena e cu voi?
Vino!
În 22, când am venit la Roma în timpul manevrelor,
mi-am petrecut noaptea într-un castel ca acesta, pe lângă Genzano.
În castelul cumnatei mele
am văzut odată apărând o fetiță cu o lumânare în mână.
Corectează povestea. Să știți că nu era o fetiță.
- Cum? - Și nici lumânare.
Nu cred asta. E o glumă.
Sunt gata să fac un pariu. Când o să mor...
Simțiți ce liniște?
- Priviți, o lumină! - Se reflectă lumânările în geamuri!
Ce ființă lipsită de fantezie ești!
Nu știi povestea cocoșatului pe care o spun țăranii?
- Giulio, aici nu aveți lumină electrică? - Atenție, sunt lilieci!
Lilieci! Sunt subiectele mele preferate!
Nicolina, onorabila fantomă vrea să te omoare!
Scumpule! Ușa e închisă. Lipsește cheia.
Trebuie să fie pe jos. Fă puțină lumină.
Să știi că nu o găsesc.
Aici nu e nimic.
- Și atunci ce facem? - Ne întoarcem.
Nu, să spargem ușa...
- Uite cheia! - Dă-mi-o.
- Bravo, Nicolina! - Cine a găsit-o? Nicolina?
- Nicolina găsește toate cheile. - De când n-ai mai fost aici?
- N-am mai venit aici de trei ani. - Cum așa?
Mi-aș face aici o garsonieră frumoasă, dar tata nu e de acord.
Și ce ne pregătește marele ziarist?
Un articol frumos pe pagina a treia despre aristocrația proastă și coruptă?
Eu mă ocup de cu totul altceva. Iar lucrul acesta nu este deloc interesant.
- Cine a însoțit-o aici pe Maddalena? - Cine e Maddalena?
Atenție, aici e plin de șoareci, de gândaci, de vipere, lilieci și vampiri,
iar acum va fi plin de prostituate.
Mulțumesc mult...
Ea mergea spre turn, la miezul nopții...
O iau înainte să luminez drumul.
- Giulio, când a fost construită clădirea? - Acum cinci secole. Prin 1500.
- Cine a construit-o? - Papa Iulius al II-lea.
- Ați avut un papă din familie? - Doi papi.
Contesa Cristina.
- Dacă te temi, vino lângă mine. - Papă, iubitule.
Veniți după mine! Pe aici, pe aici.
Giulio, am măturat pe jos. Ne plătești?
Irene, simt că aici aș putea chiar să te iubesc.
Paiață!
Ești o apariție extraordinară! Parcă ai fi coborâtă dintr-un tablou!
Ce dezastru!
Ar trebui o grindă dintr-un perete într-altul!
Giulio, mi se rupe inima când văd că totul se năruie!
Dar tu nu ești aici! Tu stai numai în Roma și nu faci nimic.
- Ce vrei să fac, tată? - Cum adică? Într-o zi tu vei fi stăpânul.
- Eu sunt strămoșul tău, Giulio! - Dispari, tâmpito!
Irene, dacă vezi vreo fantomă, aruncă-te în brațele mele.
- Bine... - Așa ceva aș vrea să am în biroul meu.
Giulio, vreau să-ți vorbesc.
Eugenio, gata! Încearcă să fii serios sau pleacă de aici!
Mătușa ta e un medium?
Nu știu, soțul ei a părăsit-o pentru că întotdeauna o găsea cu fantome în pat.
Ce sinistru.
Și totuși, v-am întâlnit undeva. O figură ca a dvs. nu se uită.
S-ar putea. Lucrez. Poate m-ați întâlnit în vreun birou.
- Cum, lucrați? - Da.
Cu cine vreți să comunicați?
- Eugenio, nu fi cretin! - Cristina mă face să râd.
- Nu-i adevărat! - Cristina!
Cine ești?
Te rog, spune-mi cine ești. Cu cine vrei să comunici?
Simt o forță... Contesă, contactul! Contactul!
- Nu râdeți! - Eu nu râd!
E vreun mesaj pentru vreunul din noi? Răspunde!
Ce e lumina aceea care se stinge și se aprinde în același loc?
Nu te speria, e un tractor. Vara se lucrează și noaptea.
- Chemați-o pe sora Edvige! - Cine e sora Edvige?
E o soră care vine în fiecare vară,
se plimbă prin camerele astea cu capul într-o farfurie.
Prostii!
Tot tu ești? De ce nu mă lași în pace?
Pleacă, te implor!
Extraordinar! Întreab-o dacă e cea care a mai venit și altădată.
Am în plămâni parfumul respirației tale, sângele tău în venele mele.
E beată. E beată...
Iubirea mea...
Faceți întuneric! Stingeți lumânările!
Moartea! Eu vreau viața!
Stingeți-le! Stingeți-le!
Vreau dragoste, vreau viață, vreau tot ceea ce există.
- Cine ești? Spune-mi cine ești? - Vreau adevărul!
Cine ești? Cine ești? Cu cine vrei să comunici?
Giulio...
- Cu Giulio! - Giulio, este un mesaj pentru tine!
Scroafa aia e îndrăgostită de tine!
Giulio, nu poți fugi de dragostea mea!
Acum ajunge! Aprindeți luminile!
Irene, nu face pe proasta. Glumeam!
Irene... Irene, vino aici.
Cine ești, biet suflet? De ce plângi?
Stai să fac puțină lumină!
Ia te uite. Ce coincidență!
Nu, iubitule. Nu, nu aici! Nu, iubire, ce faci?
Ești nebun! Nebun, scumpule!
Știți că e pentru prima oară când văd zorii zilei?
- Ce mai faci, iubitule? Să nu răcești... - Nu... Nu...
Marcello, îl cunoști pe fiul meu?
- Încântat. - Bună... Bună dimineața.
Să mergem să mâncăm spaghete!
Ouă la 45 de lire? Nici vorbă! O să le cumpărăm din Capranica!
- Bună ziua, mamă. - Ai stat până la ora asta?
Bună ziua.
Venim cu tine. Ai dormit bine, mamă?
Ce este, te crezi tinerel? Ce faci?
Am fost să vizităm vechea vilă.
A fost și nebuna aia de Francesca? Spune-i să vină la mesă.
- Cine e? - Prințesa mamă!
Ce ți-am făcut să te porți așa?
Nici măcar un câine nu trebuie să sufere așa.
Cine te crezi?
Dacă m-ai iubi măcar pe jumătate cât te iubesc eu, ai înțelege.
Da...
Tu nu poți înțelege pentru că nu iubești pe nimeni!
Nu striga...
Nici măcar nu știi ce înseamnă să iubești pe cineva!
- Dar tu? Tu știi? - Ești un egoist! Asta ești! Ai inima goală.
Nu te interesează decât femeile. Și crezi că asta înseamnă dragoste.
Da, știu. Îmi spui asta de patru ore. Nu mai pot. Vreau să merg acasă.
Nu toți sunt ca tine!
Sunt bărbați care sunt fericiți când găsesc pe cineva care-i iubește.
Și nu umblă după alte femei. Dar tu, tu așa ești!
E o nenorocire. O nenorocire...
Eu sunt nenorocit! Iar nenorocirea mea e că te-am întâlnit pe tine.
Ai înțeles? Nu mai vreau să fii lângă mine!
Pleacă! Pleacă o dată pentru totdeauna!
Unde te duci, proasto? Vino aici!
Nu! Lasă-mă în pace! Lasă-mă să trăiesc!
Emma!
Haide, urcă!
Nu!
Emma, uite ce e...!
Hai, urcă.
Ce vrei? Ce vrei de la mine?
Ești un vierme! Un mizerabil!
O să sfârșești singur, ca un câine!
O să vezi!
Cine o să mai stea cu tine dacă eu te părăsesc?
Ce-o să faci cu viața ta?
Cine crezi că o să te mai iubească atât de mult?
Nu pot să-mi petrec toată viața iubindu-te pe tine.
Spui mereu că sunt nebună,
că trăiesc ca într-un vis, în afara relității.
Tu ești acela care trăiești în afara realității.
Nu înțelegi că ai găsit lucrul cel mai important în viață?
O femeie care te iubește cu adevărat, care și-ar da viața pentru tine.
Distrugi totul.
Ești mereu neliniștit, mereu nemulțumit.
Marcello...
Când două persoane se iubesc, restul nu contează.
De ce te temi?
De tine! De egoismul tău, de sărăcia idealurilor tale.
Nu vezi că îmi oferi o viață de vierme?
Nu știi să vorbești decât despre bucătărie și dormitor!
Cine acceptă să trăiască așa, înțelegi, e un om sfârșit!
E un adevărat vierme!
Nu cred în dragostea ta agresivă, lipicioasă, maternă.
N-o vreau! N-am nevoie de ea!
Asta nu e dragoste! E abrutizare!
Cum de nu vezi că nu pot trăi așa?
Că nu mai vreau să fiu cu tine?! Vreau să fiu singur!
Dă-te jos din mașină!
Nu! Ești un laș, un ticălos! Mă faci să sufăr!
Eu te fac să suferi, iar tu îmi faci silă. Coboară!
Nu! Nu plec. Rămân cu tine!
Nu, Emma. Nu mai rămâi cu mine. Coboară!
Nu!
- Coboară din mașină! - Nu, nu cobor.
- Coboară din mașină! - Nu cobor.
S-a terminat! Nu vezi...
S-a terminat... Cară-te!
Ești un necioplit! Să te porți așa cu mine. Ticălosule!
- Fii blestemat! - Nu vreau să te mai văd.
- O să te ia un camionagiu, proasto! - Du-te la târfele tale!
Alo.
Unde?
Unde mergeți? Pe aici nu e voie.
Poftiți!
Lăsați-l să treacă! Lăsați-l să treacă!
- E monstruos, Marcello! Monstruos. - Ce s-a întâmplat?
Tiziano!
Și-a omorât cei doi copii și apoi s-a sinucis!
Marcello!
Pe tine te lasă să intri. Spune-le că sunt fotograful tău.
Chiar dacă sunt plătit mai puțin, dau ziarului tău fotografiile.
Ajută-mă să intru!
Marcello, ajută-mă să intru.
- Sunt un prieten, trebuie să intru. - Un moment.
E un tânăr care spune că e prieten cu domnul Steiner.
Lasă-l să intre.
Doar el. Pe urmă, băieți. Pe urmă.
Veniți.
De la podea 1,5 m.
De la peretele stâng, 4 m.
Ai scris?
Nu, Soția lui nu știe nimic. Nu s-a întors. Vine la ora unu.
Se pare că înainte de a comite crima,
i-a telefonat unei prietene și a rugat-o s-o aștepte pe soția sa.
De la peretele din spate, 5 m.
Vreau să mai ascult o dată. Dă-l înapoi.
Tu ești adevăratul primitiv, Primitiv ca o turlă gotică.
Ești atât de înalt, că nu mai auzi nici un glas!
Dacă mi-ai vedea adevărata statură, ai vedea că nu sunt mai înalt de atât.
Erați prieten cu familia Steiner?
Eram prieten cu Steiner.
De când erați prieteni? Erați prieteni apropiați?
- L-ați văzut în ultimele zile? - Ne puteți spune ceva?
Nu... Eram prieten cu Steiner, dar nu ne vedeam prea des.
Nu știu nimic.
Absolut nimic.
- 3.10 mettri. - 3.10 metri.
Foggia!
Din câte știți, era ceva ciudat în viața lui?
- Probleme financiare sau de alt gen? - Nu, nu cred.
Și-a manifestat vreodată dorința de a se sinucide?
- Nu știu. - Bine. Rămâneți la dispoziția noastră.
Poate ne veți fi de ajutor mai târziu.
Mondini, ia pistolul.
...familia lui
pentru care avea o dragoste aproape bolnăvicioasă.
Arma delictului, un revolver nou, marca Brown,
a fost găsit pe brațul unui fotoliu, aproape de locul de unde a tras.
- Am terminat cu fotografiile aici. - Bine.
- Putem să-l acoperim? - Da.
Aici ați terminat cu fotografiile?
Atunci o să mergem în camera copiilor.
Veniți pe aici.
E 12:15.
Trebuie să mergem în stația de autobuz s-o așteptăm pe doamna.
O să iau pe cineva cu mine pentru că n-o cunosc.
- Vin eu. - Vă mulțumesc.
- Să mergem chiar acum. - Da.
Polacci, după ce termini, vino și tu în stație.
Dacă vine cineva de la centru, sunați-mă imediat la birou.
Băieți, vă rog, puțină compasiune! Măcar de data asta.
Încercați să le explicați colegilor dumneavoastră!
Acum chiar că exagerează.
Poate că se temea.
Vorbiți de Steiner?
- A primit vreo amenințare? - Nu în sensul la care vă gândiți.
Poate că se temea de el însuși... De noi toți!
Când vine?
Iat-o. Ea e!
- Vă rog să veniți cu mine. - Da.
Ce este? Mă confundați cu o actriță.
Ce faceți? Ce doriți?
Ajunge, băieți! Plecați!
Bună ziua, Marcello. Ce s-a întâmplat?
Bună ziua, doamnă. Sunt Lucenti. Aș vrea să vorbim puțin singuri.
- Singuri? S-a întâmplat ceva? - Nu... Vă rog să mă urmați.
- Aici e mașina, veniți cu noi, vă rog. - De ce?
- S-a întâmplat o nenorocire... - Cum?
Nu vă alarmați, doamnă.
- Copiii! - Liniștiți-vă! Veniți cu noi.
Vă rog, băieți, plecați!
Ce s-a întâmplat? Marcello, trebuie să-mi spui!
O să vedeți mai târziu copiii. Sunt doar răniți.
Vă promit, doamnă...
- Ajunge acum! - Cum adică sunt răniți?
Liniștiți-vă! Băieți, plecați!
Marcello!
Mergeți cu mașinile spre porți. Dărâmați-le.
Am intrat!
Ce culori! Ce frumos e!
Carlo... Carlo, vino să vezi cum sparge Marcello geamul.
- Atenție! - Unu, doi, trei!
În sănătatea Nadiei care și-a recăpătat libertatea!
Pentru anularea căsătoriei sale!
Pentru anularea soțului ei! Pentru anularea tuturor!
Vă mulțumesc! Vă mulțumesc tuturor!
Experiența matrimonială mă redă vechilor prieteni plină de dorințe.
- E ca și cum ai redeveni virgină? - Da, e o senzație minunată.
Trebuie să te căsătorești mai întâi ca să simți asta.
Nu ești de acord, iubitule?
- Taci, se confesează Lucia. - Vreau să aud și eu.
Doar puțin.
Puneți "Jingle Bells"! "Jingle Bells"!
Voi doi ați terminat cu confesiunile?
Astăzi, cine face dragoste în particular mă insultă.
Iată-le!
Nu vă bateți joc de ele, una este amanta senatorului.
Bravo!
Pe ăștia cine i-a adus?
Ăștia nu apucă să vadă Crăciunul! Îi omor până atunci.
Nu erai cândva scriitor sau literat?
Am renunțat la literatură și ziaristică. Sunt agent de publicitate!
Și am mari satisfacții.
Bine, dar pentru a supraviețui, cineva trebuie să scrie,
altfel ne îndreptăm spre o viață de mizerie. Ce ziceți?
Are un profil grec,
dar stilul modern al jocului său
îl apropie de cel mai modern actor al timpului nostru:
Paul Newman".
Marcello, ești un vierme!
Ascultă puțin,
de ce nu ne spui ce ești în stare să faci ca să ți se publice un interviu?
Ți-ar plăcea să scrie cineva asta despre tine?
Îmi distrugi cariera!
Dacă în loc de 250 ți-aș da 300000 de lire pe lună, ce-ai scrie despre mine?
Că ești Marlon Brando.
- Și pentru 400000? - John Barrymore.
- Dar pentru milion? - Dă-mi milionul și îți spun.
Nu înțelegi nimic. Du-te la școală!
Ce glume sunt astea?
Dacă se schilodește îl întreții toată viața?
Da, am văzut când i-a pus piedică.
De ce am venit aici? Madam, e îngrozitor.
Sunt de-a dreptul nebuni. Noi am vrut să venim aici?
Voi ne-ați adus. Acum ne luăm lucrurile și plecăm!
Asta e petrecere?
N-am văzut oameni mai plictisitori decât noi!
Petrecerea noastră e plictisitoare! Vreți să vă distrați?
Ai dreptate, Marcello. De ce nu faci strip-tease?
Dar nu poți, ai un piept de intelectual!
Dacă puneți Negustorul persan, fac eu strip-tease!
Nu, pe tine toți te-am văzut dezbrăcată!
Hai, lăsați-mă să fac..
Eu nu te-am văzut. Propun să facă Pantera!
- Caterina să facă strip-tease. - Nu, e profesionistă!
- Atunci mă duc să-mi mănânc puiul. - Atunci gazda!
Dacă petrecerea e plictisitoare, de ce nu faci tu strip-tease?
Cu plăcere.
Acum pregătiți-vă...
Nadia, dacă o faci, promit că mă las de fumat!
Puneți "Patricia". Eu mă duc să sting lumina.
- Puneți "Patricia". - Foarte bine, "Patricia".
Numărul inaugural de strip-tease al dragei noastre Nadia
e botezul noii ei vieți.
În viață trebuie să dai întotdeauna un exemplu bun.
- E un gest stupid! - Și totuși, o fac.
Nadia, vizonul!
Asta e o afacere bună. După o oră o să fie la tine acasă plin de bani!
A fost amanta ta?
- Da sau nu? - Nu.
Cel puțin, nu-mi amintesc.
- Îți place? - Ce-a zis? Nu înțeleg limbile străine.
A întrebat dacă îți place...
Ăla îl vreau eu, Nadia! Dă-mi-l mie.
Îți spun eu, Marcello. Ai făcut o afacere bună cu mașina asta.
E o mașină grozavă. O să vezi.
Ajută-mă!
Nu vezi că nu se amuză nimeni?
Tu ce vrei? Începi să mă sâcâi! Mă distrez eu.
N-ai curajul să mergi până la capăt. Tremuri de frică.
- Mai bine oprește-te acum. - Nu? O să vezi! O să vezi!
Sutienul trebuie să și-l scoată mai târziu. Sutienul e penultimul, nu-i așa?
O face prea repede. Ai un foc?
Bravo, felicitări!
- La noi în America, se face foarte încet. - Nu, nu e încet.
Scoate-ți furoul, acoperă-te cu vizonul și intră dedesupt.
N-ai fost niciodată cu o femeie?
- Nu înțeleg, scuză-mă. - Niciodată?
Niciodată... Niciodată.
- Chiar o face! - Da...
Ruggero! Ruggero, ce e, chiar o face?
- Meriți o astfel de femeie! - Da...
Așa, Nadia. Scoate-ți vizonul!
Asta e. A sosit momentul! Vrem să vedem.
Cum a putut soțul ei să accepte divorțeze?
Drăguță, nu?
De-a dreptul minunată. Grozavă!
A venit Riccardo. Riccardo!
A venit stăpânul casei!
- Nerușinato! - Ciao, Riccardo!
Când cineva ca Nadia scapă de un soț miliardar,
e cel mai neînsemnat lucru pe care-l poate face.
Nu-mi pasă de divorțul acestei nebune! Am destule pe cap.
Și nu vreau bârfe, fotografii, publicitate.
Ți-am telefonat și ai spus că putem să venim. Sărută-mă...
Cine e nebunul care a spart geamul?
Ciao, Riccardo.
Mâine dimineață la șase plec la Nisa.
Așa că peste o jumătate de oră să fiți cu toții afară, altfel vă scot în șuturi!
Mă bucur...
- A, da... L-am văzut pe Spoleto. - I-ai telefonat chinezoaicei?
Nu, nu i-am telefonat. Băieți, vorbesc serios. O jumătate de oră!
Ce ne pasă nouă că trebuie să pleci. Noi de aici nu ne mișcăm!
Suntem cu toții prieteni. Pleacă tu.
Intelectualule, de ce nu faci ceva ca să ne distrezi?
Îți măresc salarul.
Nadia a încercat cu strip-tease-ul,
dar nu a reușit să încălzească atmosfera.
Hai, inventează ceva!
Am o mie... două mii de idei!
Pot să vă țin aici o săptămână fără să vă plictisiți,
dar trebuie să faceți ce vă spun eu.
- Facem tot ce vrei, Marcello. - Mai întâi să tragem perdelele.
Să păstrăm această frumoasă intimitate.
Mai întâi, primul joc. Propun să facem dragoste cu dansatoarea americană.
Ce frumos!
Pariez că n-ai mai făcut dragoste până acum.
N-ai mai avut un bărbat doar pentru tine.
- Ce spune? - Să dorm lângă trupul tău cald.
- Ce spune ăla? - Nimic, e beat.
- Ei, ești mulțumită de strip-tease? - Cât e ceasul?
Este și dovada noastră de ospitalitate față de o străină.
O datorie față de un turist.
Aleg eu pentru tine.
Tito îți va face plăcerea primului act sexual!
N-am făcut încă nimic. Ne lipsește curajul.
Hai, ocupă-te de muzică! Nu mai putem continua așa.
- Tito, scoate-ți tricoul. - Marcello, las-o baltă!
- Credeți că ăsta e mascul? - Simte-te bine.
Când sting lumina, ocupă-te de ea în așa fel încât să devină femeie.
Între timp, tunisiana se va apropia de avocat
care de mulți ani trăiește doar din amintiri.
Toate metodele cunoscute sunt permise.
Noi plecăm. Mulțumim pentru seara aceasta.
Nu, nu, nimeni nu pleacă. Mai e până se luminează.
Tu, care ești pe jumătate impotent și ca bărbat și ca artist,
când sting lumina, acționează!
Bine...
În seara asta... Te combini cu Mariccio.
Apoi... Lisa, care e pictoriță doar ca să se culce cu modelele...
Lisa, știi la ce m-am gândit pentru tine?
Acum chiar că ne-ai plictisit destul! Pe cine vrei să faci să râdă?
Cine crezi că râde? Te scot afară în șuturi!
Cine te-a invitat aici? Cine l-a invitat aici?
Nu, Riccardino, o să te distrezi! Petrecerea asta nu trebuie să se termine.
Suntem cu toții aici. Oricând poate să mai vină cineva!
Frumoasă replică! Una nouă.
Ascultă...
Tu, care vrei să faci dragoste cu mine,
de ce nu găsești pe nimeni să-ți intre în așternuturi
și care să te satisfacă în timp ce cântă? Mi-e milă...
Marcello, de ce-mi faci asta?
Nu, nu vreau asta nici în scena napolitană! Nu!
Ești un porc! Nu permit așa ceva! Cere-i scuze doamnei!
Unde vrei să pleci?
Voiam să le mulțumesc tuturor prietenilor mei
pentru frumoasa carieră pe care m-au ajutat să mi-o fac!
Vrei să-mi ții companie?
- Voiam doar să mulțumesc... - De ce? Cine era nerecunoscător?
Tu, frumoasă țărancă de la munte!
- Ești de prin părțile mele... - Și tu de unde ești?
Hai să le arătăm acestor impotenți... Așa, jos...
- Ai venit la Roma în căutarea norocului? - Da, sunt foarte nefericită.
Ce s-a întâmplat? Ți-e rău? Trezește-te!
Adu puțină apă, i s-a făcut rău.
Andrea, stinge luminile!
Riccardino, ce facem cu garanțiile astea?
Nu semnez nimic.
- Lucrez... Fac un film. - Și ai rămas falit.
- Nu e adevărat, jur! - Nu semnez nimic!
Procesul s-a amânat pe data de 15!
Ce e cu muzica asta?
Cine a stins luminile?
- Riccardo, mă iei cu mașina ta? - Nu pot, nu merg la Roma.
Hai, plecați! Îmbrăcați-vă! Afară!
Ia asta. E împotriva beției.
Dă-ți cu ea pe sub nas!
Dragă, nu te îngrijora. Asta o să te ajute.
Pentru a rezolva problema garajului, am făcut o piscină la capătul scărilor.
Fata asta se simte rău. Duceți-o afară să ia aer.
Apoi am găsit...
- Hai, sus! - Mi-e foarte rău!
Hai să te facem o puicuță drăguță!
Nu. N-am chef să fiu găină.
- Pariez că ești din Fano. - Ce faci acolo?
Ce faci cu fata aia?
O face găină...
- Să te dăm și pe aici... - Nu-mi pasă. Nu-mi pasă de nimic.
Vino aici...
Ce minciuni spuneți voi în Roma!
N-am terminat cu tine. Vino aici. Ridică-ți capul!
Ridică-ți capul!
În ziare o să scrie că am vrut să fac strip-tease.
- Vrei să dansezi? - Da.
Au! Astea-s glume de-ale bărbaților!
De nu mergem să-l căutăm pe pictor?
E la Fregene. A plecat cu soția lui.
- Facem autostopul. - Nu. Vreau să fiu singură.
- M-a cuprins melancolia în seara asta. - Și pe mine.
- Cum arăt? - Parcă ai fi o prostituată!
Te-ai purtat urât cu Odette.
O cunoști pe Odette? I-am lăsat ei apartamentul!
Cine-i nefericita asta?
Mi s-a făcut rău de la stomac!
S-a făcut ziuă!
Ceasul meu arată ora două. Mi-a stat. Ce oră e?
- E cinci și un sfert! - La nouă trebuie să fiu la tribunal.
- Poți să mă duci la Roma, Riccardo? - Nu merg la Roma.
A fost o petrecere frumoasă, dar acum ajunge! Nu-i așa!
Ajunge, ajunge!
Cine știe unde-mi sunt pantofii?
Caterina!
Sandra și Daniela!
Paul Newman!
- Drum bun, Riccardo! - La revedere! Nu era cazul...
- Și acum, frumoasa Nadia. - Să mergem.
- Ciao, Roccardo. Te sun mâine. - Nu, te sun eu când mă întorc.
Ciao, Nadia. Pe curând. Iartă-mă că nu ți-am spus de la început.
Mulțumesc. Ciao!
- Mult noroc tuturor! - Mulțumesc!
Și acum, avocatul! Marele final cu avocatul!
- Ce final măreț! - De ce nu faci și tu strip-tease?
- Ce-i acolo? - Unde?
Ah, natura... Zorii m-au impresionat întotdeauna!
Mult...
Aseară m-am simțit bine machiat. Acum mă simt lipicios.
Dar ce mă interesează?! Acum vreau să mă retrag.
Simt că trebuie să mă retrag.
Cu cât se retrag mai mulți, cu atât apar mai mulți!
Dacă se retrag doi, apar zece.
În 1965 va fi o depravare totală.
Să vezi ce dezgustător o să fie!
Înapoi! Înapoi!
O să te îmbogățești cu peștele ăsta. Valorează milioane.
Băieți, veniți să vedeți! E un monstru!
Caterina, du-te și ia aparatul de fotografiat. Repede!
- O, ce grozăvie - Ce splendoare!
Are gura plină cu meduze.
- Dar e viu! - E mort de trei zile.
- E mascul sau femală? - Ce vreți să vedeți?
Cine l-a prins?
- E frumos. Cine știe de unde vine? - Poate din Australia!
De ce nu-l cumpărăm? Îl vindeți?
Ce ciudat e. De unde vine?
- Din Australia. - De ce din Australia?
Se poate ca nimeni să nu știe care e capul și care e coada?
Ăsta insistă să privească.
Nu înțeleg, nu se aude!
Nu te aud. Nu se aude.
- Marcello, vino! - Vin.
Resincronizare: CODYBOSS1969